ХРОНИКИТЕ НА МИЗЕРИЯТА Част втора
Итачи.
Какво правиш тук?
Чакахте да се върнеш.
Шефе.
Исках да ти покажa нещо.
Оджа!
Какво означава това?
Първо остави катаната си.
Какво?
Момчета!
Предадохте ли ме?
Защо?
Кажете ми защо!
Казах ти да оставиш меча!
Скъпи...
Не съм съгласен с теб.
Ние бандитите няма да можем да напълним стомаха си, ако не работим за самураите.
Няма да има гладни.
Значи ще ни убиеш?
Не смятам да стигна чак до там.
Грижихте се добре за мен и затова няма да те убия.
Твърде си наивен, Итачи.
Няма да стигнеш до никъде.
Така ли мислиш?
Да!
От тук нататък ще си живеем както искаме!
Скъпи!
Така ли смяташ?!
И така минаха четири години.
Бандит!
Това е крадец!
Крадец!
Крадец, крадец!
Ах ти!
Почакай!
Хванахме те!
Почакай!
Дръжте я!
Не й давайте да избяга!
Крадец!
Как мина?
Мамо, гладен съм!
Дай ми храна!
Потърпи още малко, Дороро.
Мама трудно може да спечели сама.
Съжалявам.
Само ако можех да вървя...
Не плачи, Дороро.
Момчетата не плачат.
Виждам село! Побързайте!
Дебре, ей сега ще дойда!
Дано да имат нещо за хапване.
Странно. Няма никой тук.
Мирише ми на вкусно!
Ухае приятно.
Готово ли е?
Не се ли опечи?
Само още малко.
Мисля, че е готово.
- Кой е там?! - Какво става?!
Проклятие...
Мръсни селяни...
Имаме си храна!
Изглежда вкусно!
Шефе дайте и на нас.
Не сме яли от три дни.
Тези, които имат болни хора у дома ще получат първи.
Да ги разделим. Подредете се на ред.
Не бъдете алчни.
Стройте се.
Ей ти пък от къде влезе?
Какво правиш бе?!
Спри!
Какви ги вършиш?
Спрете!
Почакайте!
Детето ми да не е направило някаква пакост?
Де да беше пакост!
Виж какво направи с храната ни!
Опита се да я открадне!
Ей, Дороро!
Знам, че си гладен, но как посмя да го направиш.
Хайде върни я.
Казах да им я върнеш!
Няма я...
Изял я.
Моля ви простете му.
- Той е само дете... - Млъкни!
Замлъчи и се махни от тук!
Дори и като те слушам огладнявам още повече.
Ясно...
Избиват се един в друг заради храна...
Откачалки. Пълни откачалки.
Всички са откачили!
Слушай, Дороро.
Преди войната не беше така.
Тези, които се убиват са най-лошите.
Никога не забравяй това, Дороро.
Да.
Добре.
Тогава.
Можеш ли да ходиш?
В следващото село определено ще открием нещо за хапване.
Хайде да вървим.
Лоша работа.
Да ме хване треската.
Казват, че и най-големия звяр може да се разболее.
Дороро.
Иди и донеси малко прясна вода за татко си.
Добре.
Съжалявам, че ви забавям.
Само да се оправя и ще нося и двамата ви на гърба си.
Дори и да измина километри
Какво има, Дороро?
Искам нещо за ядене.
Потърпи, Дороро.
В момента света е ад, но няма да трае дълго.
Рано или късно самураите ще измрат.
И тогава.
Ще бъдем щастливи...
Мамо.
Гладен съм.
Какво има принцесо?
За детето?
Ей, момче.
Яж. Подарък от принцесата.
Курабийки!
Почакай, Дороро!
Не ги яж!
Кой си ти?
Какви ги вършиш бе?
Какво?
Докато се возиш на каретата си,
нямаш си и на представа,
колко много души гладуват заради теб!
Откачен! Спрете го!
Спрете го!
Какво има?
Сакат съм!
Ела те ми де!
Страхливци!
Скъпи!
Нещастник!
Като ще ми използваш копие...
ще го правиш така!
Казват ще раздават каша.
Кашичка.
Подредете се.
Върни се.
Не се пререждай.
Чакай си реда.
Хайде, подредете се.
Ще има храна за всички
Нека Бог да ви благослови.
Благодаря ви.
Нами Амида...
Благодаря.
Нека Бог да ви благослови.
Благодаря.
Наму Амида...
Благодаря.
Нека Бъда да ви...
Донесете ми паница.
Нямаме паничка.
Лошо.
Тогава няма да мога да ви дам каша.
Просто я изсипете в ръцете ми.
Не бъди глупава. Ако я излея на ръцете ти,
ще ги изгоря.
Няма нищо. Сипвай.
Моля те.
Щом искаш...
Ето, хапни.
Вкусна кашичка.
Колкото и да вали сняг, когато сме един до друг ще се стоплим.
Да.
Мамо гърдите ти са толкова топли.
Да.
Мамо.
Кога ще свърши войната?
Ами...
Когато почне да се топи снега.
Мамо когато свърши,
ще ми направиш ли цял куп сладки.
Разбира се.
Ще са толкова много, че няма да можеш да ги изядеш.
Наистина ли? Нямам търпение!
Мамо.
Обзалагам се, че татко ще го яд, че няма да може да ги куса.
Точно така.
Той е...
Дороро.
Мама е малко уморена.
Говори ми още! Става ли?
Много съм уморена.
Скучно.
Съжалявам.
Доро...
Мамо.
Взе да ставаш студена.
Говоря на теб, мамо!
Ей.
Мамо!
Не!
Недей така!
Мамо!
Не умирай!
Събуди ли се?
Изглежда треската ти е минала.
Ужасяващи спомени, а?
Като кошмар.
Наспах се добре!
Болестта ми изчезна и съм пълен с енергия!
Мръсен вятър.
Не ми даваш да се смея!
Дороро, това не е вятъра.
Изглежда, че не можеш да ги видиш,
но това е смеха на демоните.
Смеха?
Да. Смеят се нагло.
За тях твоята ситуация е забавна.
Моята ситуация?
Демоните могат да чуят спомените ти.
Спомените ми?
Когато демоните...
видят човек да се гърчи и страда,
се спукват от смях.
Така значи!
Батко, ей сега се връщам.
Нещастници!
Мислите че ме разбирате?!
Нямате си нито майка нито баща!
Чухте ли!